Анатомия
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/Ontleding_des_menschelyken_lichaams.jpg/200px-Ontleding_des_menschelyken_lichaams.jpg)
Анатомията (на гръцки: ἀνα – „обособявам“, „разделям“ и на гръцки: τέμνω – „разрязвам“, „разчленявам“) е общобиологична наука, дял от морфологията и тясно свързана с медицината. Тя изучава макроскопския (видимия с просто око) строеж на организмите. Общото понятие включва анатомия на човека, анатомия на животните (зоотомия) и анатомия на растенията (фитотомия). Анатомията има сходни черти с редица други науки като ембриология, сравнителна анатомия и филогенетика[1], с които дели общ произход.
В исторически план анатомията може да се характеризира като постоянен процес на развитие на познанието за функционирането на органите и системите в тялото. С течение на времето методите се развиват значително, като в началото техниките са включвали дисекция на трупове или вивисекция на животни, а през края на 20 и началото на 21 век се стига до развитие на индиректно наблюдение с ултразвукови изследвания (диагностична сонография), ядрено-магнитен резонанс и компютърна томография.
Анатомията е тясно свързана, но отделна дисциплина от патоанатомията, която изучава строежа на органите и системите поразени от определено заболяване.
Дефиниция
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5b/Comparative_view_of_the_human_and_elephant_frame%2C_Benjamin_Waterhouse_Hawkins%2C_1860.jpg/220px-Comparative_view_of_the_human_and_elephant_frame%2C_Benjamin_Waterhouse_Hawkins%2C_1860.jpg)
Думата анатомия идва от гръцката дума ἀνατέμνω (anatemnō) – „разрязвам“, „разрязано“, от думите ἀνά (ana) – „нагоре“ и τέμνω (temnō) – „режа“[2]. Науката се занимава със структурата на различни организми и с техните системи, тъкани и органи. Включва как изглеждат тези части, позицията, материалите, от които са направени, и техните връзки с други части.
История на анатомията
[редактиране | редактиране на кода]![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Vesalius_Fabrica_p178.jpg/200px-Vesalius_Fabrica_p178.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f2/Fotothek_df_tg_0006812_Biologie_%5E_Veterin%C3%A4rmedizin_%5E_Pferd.jpg/200px-Fotothek_df_tg_0006812_Biologie_%5E_Veterin%C3%A4rmedizin_%5E_Pferd.jpg)
Началото на анатомията като наука води още от началните етапи на развитие на човешкото общество. Още от палеолита праисторическите хора са имали известна представа за строежа на тялото и вътрешните му органи. Това се дължи на участието им при разрязването и преработването на убитото животно. В подкрепа на това твърдение са редицата рисунки, оставени по стените на пещерите, изображения по повърхността на камъните, фигури на животни и хора, направени от кости, глина или камък. Същите представят добре формата и движението на тялото на здравото, но и положението на раненото или умиращото животно. С одомашняването на животните през епохата на мезо- и неолита започват да се разширяват и анатомичните познания. Причината за това е, че животните стават постоянни спътници на човека.
През по-късните епохи анатомичните познания за животинското тяло са крайно елементарни. Религиозният култ и суеверието са били пречка за по-широкото разпространение сред населението на анатомичните наблюдения върху трупове и органи. Единствено жреците са се занимавали с анатомия, но техните знания са се разпростирали единствено върху жертвени животни. Редица развити древни цивилизации обаче са имали познанията и уменията да балсамират и съхраняват трупове на мъртъвци, както и редица свещени за тях животни.
Научното развитие на анатомията започва от времето на Древна Гърция.[3] Алкмеон от Кротон пръв е сецирал животински трупове. Описал е сърцето и мозъка, който според него е органът на мисълта. Открива нервни ходове из тялото, описва развитието на зародиша в утробата. Демокрит и Хипократ първи предприемали анатомични изследвания на трупове на хора и заклани в кланица животни с цел да установят техния строеж. Аристотел проучва и класифицира над 500 вида животни и в резултат на това въвежда единния план в устройството на организмите. Той различавал добре нерви от сухожилия. Установил връзката между сърцето, аортата и излизащите от нея съдове. Изучил устройството на пилешкия зародиш, с което поставил началото на сравнителната анатомия и ембриология.
Следва т.нар. „Александрийски период“ в развитието на анатомията. Развива се около 3000 г. пр.н.е. и е свързан с развитието на точните науки, в т.ч. биологичните и медицинските, както и с придобиването на конкретни знания за природата. През този период най-популярни остават имената на учените Херофил и Еразистрат.[4] Те проучват устройството на животинското и човешкото тяло. Описват белодробната артерия, клапите на сърцето, строежа на очната ябълка и дори изказали предположение за наличието на малки канали между артериалните и венозните съдове.
Развитието на анатомията в Древния Рим се свързва с името на известния през тази епоха лекар Гален. Той събрал всичко известно в областта на анатомията и медицината от предходните епохи. Със собствени наблюдения разширил в значителна степен анатомичните познания. Гален извършвал дисекции основно на животни поради факта, че аутопсията на човешки трупове била забранена. Сред най-ценните му открития са тези в областта на нервната система. Описва 7 чифта черепни и 30 чифта гръбначно-мозъчни нерви. Гален имал изключително голям авторитет. Той дори смятал себе си за непогрешим. Съчиненията му за устройството на човешкото и животинското тяло се запазват непоклатими в продължение на повече от хилядолетие.
Почти през цялото Средновековие поради религиозния фанатизъм и мистика подобно на голям брой науки и развитието на анатомията претърпява пълен застой и упадък. Съществувала е абсолютна забрана да се извършва дисекция на човешки трупове. Това спъвало всяко едно начинание да се провери това, което е оставено от Гален.
В Средния и Близкия изток обаче внесената от Византия наука и култура претърпява развитие. На арабски език били преведени много съчинения на учени от Древна Гърция и Рим. Това способства за съхранение на античното научно наследство. През това време най-известният представител на средновековното естествознание е арабският лекар Авицена. Той се отличавал с енциклопедични познания в областта на науката, включително и в анатомията. В „Канон на медицината“ авторът не само обобщава трудовете на учените преди него, но ги разширява със собствени изследвания и наблюдения.[5]
Подем на анатомията настъпва в периода на Ренесанса. Голяма заслуга за това имат следните учени и открития:
- Леонардо да Винчи. Занимавал се е твърде много с анатомия на човека и животните. Направил е редица анатомични открития в областта на вътрешните органи, съдовете и нервната система.
- Андреас Везалий. Това е първият учен, който се занимава със системно изучаване на човешката анатомия. Издава труд от седем тома с името „De humani corporis fabrica“. В него Везалий поправя редица грешки на своите предшественици, включително и на Гален за наличието на отвори между лявата и дясната половина на сърцето.
- Карло Руини. Болонски сенатор, който издава първата анатомия на коня – „Anatomia del Cavallo“. Руини се смята за основател на анатомията на домашните животни.
- Габриеле Фалопио, Бартоломео Евстахи, Джероламо Фабриций, Констанцо Варолио. Видни ренесансови учени, които правят съществени открития в областта на анатомията. Много от откритията им са наречени на техните имена (виж Фалопиеви тръби, Евстахиева тръба, Фабрициева жлеза и Варолиев мост).
- Уилям Харви. Прави важно за анатомията и физиологията откритие – описва големият кръг на кръвообращението.
- През XVI – XVII век са извършени първите публични аутопсии на човешки трупове като за тази цел са създадени и първите анатомични театри.
- През XVII век е изобретен микроскопа. Благодарение на това се създават предпоставки за нов подем в изследването на анатомичните структури. Заслуги в това отношение имат Марчело Малпиги и Антони ван Льовенхук. Откритията им са предимно в областта на строежа на капилярните съдове, кожата и бъбреците.
- През XVIII – XIX век особен напредък отбелязва сравнителната анатомия (благодарение на Карл Линей и Жан-Батист Ламарк) и палеонтологията (Жорж Кювие), поставят се теоретичните основи на естествознанието (Чарлз Дарвин).
- През 1762 г. в Лион, Франция, е открит първият ветеринарен колеж. Ръководител на школата е Клод Буржела. Той е авторът на първите учебници по ветеринарна анатомия, като в тях на коня е отделено първостепенно място.
Дялове на анатомията
[редактиране | редактиране на кода]- Остеология – изучава костите и връзките между тях (стави и сухожилия);
- Миология – изучава мускулите;
- Спланхнология – изучава вътрешните органи;
- Кардиология – изучава сърцето;
- Ангиология – изучава кръвоносните съдове и лимфната система;
- Неврология – изучава нервната система;
- Дерматология – изучава кожата и кожните образувания.
Вижте също
[редактиране | редактиране на кода]Литература
[редактиране | редактиране на кода]- Гаджев С. Приложна и топографска анатомия на домашните животни и птици. Стара Загора, 1995, ISBN 954-8180-31-6
- Германов А. Приложна зоология. Земиздат, 1992, ISBN 954-05-0187-3
- Гигов Ц., „Анатомия на домашните птици“, второ издание, Земиздат 1985 г.
- Кръстев Х., Витанов С. Цитология и Хистология. Земиздат, София, 1993, ISBN 954-05-0083-4
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- Лекция, Въведение в анатомията, Проф. д-р Николай Лазаров
- Анатомия и физиология на човека, Проф.д-р Людмил Мавлов д.м.н., доц. д-р Виолета Боянова
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Introduction page, „Anatomy of the Human Body“. Henry Gray. 20th edition. 1918 // Посетен на 14 май 2011.
- ↑ O.D.E. 2nd edition 2005
- ↑ ((ru)) Краткая история анатомии Архив на оригинала от 2012-10-10 в Wayback Machine.
- ↑ Medpedia, Патология, Що е то Патология?
- ↑ ((ru)) История Анатомии
|
|